Tekstityksen versionumero: 1.0 Päiväys: 08.06.2008
Suomennos: Mysis, Aveil, Newton, sami83fin, DickJohnson, zippi, -
sami83fin, Thermes, Cromwell, kati, Mikaku_84 ja Otukka
Oikoluku: Aveil
Vanhempani syntyivät kultalusikka suussaan.
Yhteiskunnan rakastamat siniveriset, rikkaat perijät.
- Toivotteko tyttöä vai poikaa? - Olemme onnellisia kummasta vain.
Isännöityään kuninkaallisia ja muita valtaa pitäviä, -
he olivat tottuneet sulostuttamaan lehtien seurapiiripalstoja.
He eivät siis panneet pahakseen huomiota -
päivänä, jonka piti olla heidän elämänsä onnellisin.
- Koeta kestää, kulta. Pystyt siihen. - Voi luoja! Oksennan pian.
Mutta paikallisen tarinan mukaan -
Wilhernin suvun päälle oli langetettu kirous.
Isoisäni isoisän isällä Ralphilla -
oli lyhyt suhde alhaisen palvelustytön Claran kanssa, -
joka söi pian kahden edestä.
Kun hän kertoi suvulleen aikeistaan naida Clara, -
hän ymmärsi, kuinka hölmö oli ollut.
Clara oli kuitenkin pelkkä palvelustyttö ja altis ihottumille.
Ralph nai jonkun soveliaamman, -
ja Clara putosi jyrkänteeltä.
Sinä yönä Claran äiti, kaupungin noita, -
ilmestyi Wilhernien nurmelle ja päätti antaa siniveristen maistaa omaa lääkettään.
Hän levitteli eläinten sisälmyksiä ja määräsi, -
että seuraava Wilhernien tytär syntyisi siankasvoisena.
Vasta, kun kaltaisenne vannoo tyttärelle "kunnes kuolema meidät erottaa", -
kirous raukeaa.
Aika jatkoi kulkuaan, -
ja kuin onnenkantamoisena seuraavat viisi Wilhernien morsianta -
synnyttivät jokainen poikia, -
joista tuli isiä pojille, joista tuli isiä pojille,
joista tuli isiä pojille.
Lopulta Ella ja Leonard Hugh Wilhernille syntyi tytär.
Vuosisata turhaa murehtimista.
Tosin he eivät tienneet, että Ella ei synnyttänyt Wilhernin lasta.
Hän synnytti Jonesin lapsen.
Se tarkoitti, että ensimmäinen Wilhernien tyttölapsi -
olin minä.
Penelope. Rakas, Penelope.
Olin luopunut toivosta löytää nainen, joka todella ymmärtäisi minua.
Olin luopunut siitä toivosta, kunnes tapasin sinut.
- Tiesin, että hän olisi se oikea. - Hän saattaa ollakin.
Kuten sinäkin, tunsin olevani kahlittu suurimman osan elämästäni.
Niinkö? Minkä vuoksi?
- Komeutesi ja hyvän sukutaustasi vuoksiko? - Niin juuri.
- Kukaan ei tunnu näkevän sen taakse. - Ei kukaan.
Ja, Penelope.
Rakas Penelope, -
kirous tai ei, jos minä olen enemmän kuin nimeni ja kasvoni, -
niin varmasti sinäkin olet.
Päästä minut sisään.
Penelope, päästä minut sisään.
- Ei! - Hei.
Mitä? Apua!
Hän on sika!
Hän on tappajasika! Apua! Auttakaa!
Miksi, Penelope? Miksi?
Minä en ollut se, joka juoksi karkuun, äiti.
Tietenkin he juoksevat karkuun, kun pomppaat heidän eteensä noin.
Luuletko, että näytin isällesi luomeni kolmansilla treffeillämme? En, kultaseni.
Minulla oli malttia odottaa kunnes olimme aviossa.
En näyttänyt hänelle luomeani, äiti. Näytin kasvoni.
Äiti.
Kultaseni.
Hän piti sinusta oikeasti.
- Ei pitänyt. - Hän ei pitänyt nenästäsi, etkä ole nenäsi.
- Se on kuitenkin minun nenäni. - Ei! Se on isoisäsi isoisän isän nenä.
Isäsi puolelta. Hän teki tämän sinulle. Meille.
Et ole nenäsi. Et ole sinä.
Olet -
joku toinen sisälläsi odottaen pääsyäsi ulos.
Minua oli muistutettu vuosien mittaan, etten ollut ainoa kirouksen uhri.
Syntymäni myötä Ella-tädin puuhastelut tulivat tietoisuuteen.
Hitto sinua, Ella!
Siltikään kukaan ei kärsinyt niin paljon kuin äitini.
- Tällaista tapahtuu kaiken aikaa. - Kenelle?
Tiesitkö, että joillakin lapsilla on syntyessään kidukset?
Kidukset, kuten kaloilla.
- Voitteko leikata sen pois? - Tämä on outo tapaus.
Kaulavaltimo kulkee nenän kautta.
Tai kärsän tässä tapauksessa.
- Se vesittää kaikki poistoyritykset. - Kaul... Mikä?
Franklin, mitä hän oikein sanoo?
Hän kuolisi, kultaseni. Niin hän sanoo.
Olen pahoillani, mutta kärsä jää.
Ei voi olla totta.
Äiti tarkoitti aina hyvää.
Hän teki aina kaiken suojellakseen minua.
- Ensinnäkin reporttereilta. - Mikä oikein olet?
Silmäni!
Mutta koska suuri yleisö vaati nähdä kohua aiheuttaneet kasvot, -
äitini teki niin kuin kaikki rakastavat äidit tekisivät.
Hän lavasti kuolemani.
Maasta sinä olet tullut. Maaksi sinun pitää jälleen tuleman.
Minut polttohaudattiin.
Kun ihmiset surivat traagista poismenoani, -
ja minä olin turvassa piilossa maailman katseilta, -
äidin ei tarvinnut kuin suojella minua isältäni, -
jolla oli vaikeuksia hyväksyä aamiaismuutoksia.
Miksen voi saada pekonia?
Koska rakastat kaurapuuroa. Eikö isi rakastakin kaurapuuroa?
Pekonia minä rakastan.
Ja uuden hovimestarimme Jaken tahdittomuudelta.
Tämä pieni possu jäi kotiin.
Tämä pieni possu naposteli paahtopaistia.
Jake! Lopeta tuo! Voi pikku kultaa.
Toisinaan hän joutui suojelemaan minua itseltänikin.
Niinpä minä sitten leikin omassa huoneessani -
mielikuvitusystävieni kanssa.
Ja opin viihtymään yksikseni.
Äitini käytti kaiken valveillaolo- aikansa valmistaakseen minua.
Valmistellen minua sopivaksi morsiameksi miehelle, joka murtaisi kirouksen.
Kun täytin 18, äiti palkkasi Wandan, jonka treffipalvelu -
oli suunnattu parhaimmille ja fiksuimmille siniverisille.
Toiveissa oli löytää minulle kaltaiseni puoliso, -
joka murtaisi kirouksen hyväksymällä minut sellaisena kuin olen.
Hei.
Välittömästi lähdön jälkeen heidät kutsuttiin takaisin taloon, -
jossa heidät pakotettiin allekirjoittamaan vaitiololupaus.
Niin se jatkui.
Eikä mennyt kauankaan, kun äitini huomasi muutamien muutosten tarpeellisuuden.
Särkymätön lasi ja lenkkitossut Jakelle.
- Tämä päivä oli siis... - Hänhän on sika!
Aivan samanlainen kuin muutkin. Paitsi...
- En saanut häntä kiinni. - Tiesin sen!
Sanoinhan, että vaitiololupaus on saatava ennen kuin he näkevät hänet, ei jälkikäteen.
- Älä murehdi, saamme hänet kiinni. - Parasta olisi.
- Kärsäkö? - Niin.
Ja torahampaat.
Tiedän, mitä näin. Ettekö aio pidättää häntä?
Millä perusteella? Liian ruma sokkotreffeille?
Jos rumuus olisi rikos, joutuisin pidättämään puolet kaupunkilaisista.
Tiedän, mitä ajattelette. Mukava Wilhernin perhekö?
Niin minäkin ajattelin. Kun Penelope mainitsi kirouksen, -
luulin sen olevan vain joku sanonta.
Se ei ole sanonta, eivätkä he ole mukavia.
Sanonpa vain, että jos en olisi päässyt ulos sieltä ajoissa, -
se hirviö olisi syönyt minut elävältä.
- Riittää. Pane hänet talteen yöksi. - Alahan tulla.
Minutko? Ette ymmärrä! Tulin tekemään hänestä ilmoituksen!
- Eikö tuo ollut yksi Vandermaneista? - Oli. Edward. Sekopää.
Tuo se saattaa olla. Ei.
Eikö Edwardin olisi pitänyt tulla jo kotiin?
Kuuleeko kukaan? Voisiko joku soittaa äidilleni?
VANDERMANIEN PERILLINEN SAI HERMOROMAHDUKSEN
Herätys!
Ylös, ylös.
Tulehan, kulta. Me muutamme.
- Franklin! - Äiti?
- Ylös nyt. - Mitä?
Muutammeko me?
Missä Larry Bonsa on?
- Vartijat. - Edward-parka. En aavistanutkaan.
Ei se. Tuo. Harhanäkyjä karmeasta sikanaamaisesta tytöstä.
Tiedäthän, kenestä he puhuvat?
Enpä tiedä. Kyseessä voi olla moni tämän kaupungin nainen.
Olen seuraavana jonossa hallituksen puheenjohtajan paikalle.
Käsitätkö yhtään, mitä tällainen juttu tekee minulle?
Mitä isäni tekee minulle?
Sehän ei oikeastaan ole minun ongelmani.
En ole harhoja näkevä hullu, vai olenko?
En ole. Joko siis kirjoitat oikaisun, -
tai revin suolesi ulos yksi kerrallaan.
- Vartijat. - Kaikki tapahtuu taas uudestaan.
Toimittajat pomppivat esiin kaapeista. Penelope tulee paljastetuksi.
Ja mitä mahdollisuuksia meillä sitten on?
- Voisimme muuttaa rannalle. - Ranta on hyvä.
- Tai Ranskaan? - Voisit harjoittaa ranskankieltäsi.
Niin voisinkin.
Merci. Bonjour. Je suis Penelope.
Unohtakaa. Minä ylireagoin. Wanda!
Vaadin oikaisua! Olet tuhonnut elämäni!
Hän on sika.
Hänellä oli kärsä kasvoissaan. Minä en ole hullu.
Miksi kukaan ei usko minua?
Odota hetki, Victor.
Tuo mies on seurassani.
Olenko?
- Ensin on Hubert Strauss. - Hyvä. Ketä muita?
- Beaux. Jack. - Selvä.
- Viiltäjä? - Loistavaa, muita?
Miksen vain sanoisi: "Tässä on kaksitoista miestä. Luota minuun."
Puhutaan myötäjäisistä. Mielestäni se pitäisi kaksinkertaistaa.
Jos he eivät voi sietää minua nyt, niin miksi se muuttaisi asioita?
- Tuolla asenteella... - Aivan. Se on asenteeni, äiti.
Tässä miehessä on potentiaalia.
Hän voisi olla kiinnostunut.
Mitä mieltä olet hänestä? Pidätkö hänestä?
Voi, kultaseni.
Tiedän, tiedän. Ne eivät ole minun kasvoni.
Ne ovat isoisoisoisäni kasvot.
Hän ei ole minä, enkä minä ole hän ja minä en ole minä.
Äläkä unohda sitä.
Annoin oikean silmäni siitä jutusta.
Enkä saanut siitä mitään.
Se kauhea nainen aiheuttaa minulle vieläkin painajaisia.
- Luulin, ettet ole ikinä nähnyt häntä. - Ei Penelope. Hänen äitinsä.
Näin vain vilkahduksen vauvasta. Luulin näkeväni näkyjä.
Luoja kiitos, että joku uskoo minua.
Valitettavasti, uskomiseni ei auta meitä kumpaakaan.
Tarvitsemme todisteita puhdistaaksemme nimemme.
Luuletko pääseväsi takaisin sinne?
En ole varma.
Jos...
- En. - Oletko varma?
- Tarvitsen vain yhden valokuvan. - En mene sinne!
Hyvä on.
Meidän täytyy vain löytää joku, joka menee.
- Järjestää hänet siihen treffipalveluun. - He hyväksyvät vain vanhoja sukuja, -
siniverisiä. Se on osa sitä kirousta.
Emme löydä yhtään siniveristä, joka auttaisi meitä. He eivät tarvitse rahaa.
Pohjalle pudonneet siniveriset tarvitsevat.
Katson.
Korotan.
Katsokaa ja itkekää, häviäjät.
Hitto!
Onko Maxwell Campion pelaamassa täällä?
Hän on tuolla. Pöytä numero viisi.
Hei, kaveri. Odota hetki.
- Tunnenko sinut? - Et, mutta minä tunnen sinut.
Tein hieman selvitystyötä. Olet näköjään muutamassa vuodessa -
onnistunut pelaamaan sukusi omaisuuden, joita useat sukupolvet olivat rakentaneet.
Kuuntele minua. Voit ansaita hieman.
Puhut väärälle miehelle.
Muuttaako 5 000 dollaria asian?
Tarvitsen allekirjoituksesi viimeiselle sivulle. Se on vaitiololupaus.
Sinä et puhu, me emme puhu.
Kuinka ruma hän voi olla?
Hän odottaa teitä.
Se tyyppi tuhlaa vain aikaani.
Hän tuli.
- Anteeksi, että olen myöhässä. - Ota takki pois.
No niin... Oletko mukana?
Kamera on kauluksessa ja laukaisin hihassa. Laita se päällesi.
Se näyttää hyvältä. Otat kuvan nostamalla kättäsi.
- Ei nyt. - Olen pahoillani.
Tiedän. Oliko pakko pelata koko yö?
Kyllä. Minulle jäi vielä pelimerkkejä. Onko kaikki hyvin?
Kyllä. Hoidetaan homma.
- Minä nostan. - Ja sinä olet?
Olen Max Campion. Treffipalvelu lähetti minut.
- Aivan. Campion. - Tässä... Hitto.
Anteeksi mitä?
Hitto.
Kaikki on niin kuin pyysit, kulta. He ovat kaikki siivessä.
- Kaikkiko? - Kyllä.
Mutta se, mikset puhu heille yksitellen, on minulle hämärän peitossa.
Sanoinhan, että tällä tavoin on helpompi karsia kaikki epätodennäköiset pois.
Hei, olen Penelope. Ja te olette...
Myöhässä teeltä?
Jake!
He ovat ulkona ja juoksevat. He ovat nähneet hänet.
Missä Max on? Edward, oletko nähnyt Maxia?
En näe häntä. Maxia ei ole siellä.
- Kuinka saatoit? - Kunhan nopeutin asioita.
- Aiotko tehdä itsestäsi porsaan? - Se on jo tehty puolestani.
Lopeta!
Se oli viimeinen leivonnainen.
Missä luottokorttisi on? Menen kauppaan.
Et! Jos haluat lisää leivonnaisia, lähetän Jackin hakemaan.
- Olen tarpeeksi vanha menemään itse! - Hakekaa minulle tupakkaa.
Penelope, vain yksi mies.
Hän juoksee karkuun, kuten kaikki muutkin. Mikset voi hyväksyä sitä?
Olen nähnyt heidän juoksevan karkuun jo seitsemän vuotta.
Tiedätkö, miltä se minusta tuntuu?
Olen pahoillani, mutta emme vain voi lopettaa.
Voimmepas, koska...
Haluaisin uskoa, että jossakin on mies, joka ei juokse karkuun.
Yksi mies, joka...
Kiitos hyvänsuovalle Luojalle.
Näkikö hän? Hänen on täytynyt, koska oli siellä.
- Kuka hän on? - Ketä kiinnostaa? Mene!
- Mene! - Ei, en voi...
Hitto.
Olet vielä täällä?
- Näitkö? - Näinkö?
- Et nähnyt. - Enkö?
- Näitkö? - Näinkö mitä?
- Älä pelleile kanssani. - Pelleilenkö minä kanssasi?
- Miksi olet vielä täällä? - Vielä?
- Hyvä on, miksi olet täällä? - Olen pahoillani. Haluatko, että lähden?
Pidätkö George Rockhamista?
Kenestä?
Kirjailijasta, jonka kirja on takkisi sisällä?
Huomasit sen.
Kyllä, tämä on hyvä kirja.
Olet siis lukenut sen?
- Olen. - Luulin tuon olevan ainoa säilynyt kappale.
Minun piti lukea se, mutta sitä ei koskaan ollut kirjastossa.
Huomasin tämän olevan ensimmäinen painos ja ajattelin sen olevan arvokas.
Eli aioit varastaa sen?
Kyllä, olin varastamassa sen.
Eli pidät rahasta?
Pidän rahasta todella paljon. Vaikka se ei liiemmin välitä minusta.
Ehkä sinua ja rahaa ei ole tarkoitettu yhteen.
En menisi noin pitkälle. Kiroat minut vielä.
Siinä huoneessa on 326 ensimmäistä painosta.
300 niistä on yli 50 000 dollarin arvoisia.
Tusina niistä on arvoltaan yli 25 000.
Siellä taitaa olla vain yksi kirja, jonka arvo on alle 100 dollaria.
- Vain yksi? - Pienen tuntemattoman kirjoittama pieni romaani, -
- jolla ei ole mitään arvoa. - Vai niin. Alle satasen?
Pelkäänpä niin. Ja luulenpa, että on aika...
- Mutta se on silti lempikirjasi? - Mitä?
- Mutta se on silti lempikirjasi? - Kuulin kyllä.
Ylin hylly, kolmas vasemmalta.
"Moby Dick". Se on ensimmäinen painos.
Odota, että poistun, tai he näkevät sinut.
Näkevät minut?
Mitä?
Haloo?
Kiinni jäitte!
Eikö?
Penelope?
- Tuletko huomenna uudelleen? - Tiesin sinun olevan siellä.
Tulen.
Hän tulee uudelleen.
- No? - En saanut sitä.
- Mikset? Puolet kaupungin miehistä... - Rauhoitu. Tulen huomenna uudelleen.
Ovi. Parasta olisikin.
Nähdään huomenna.
Parasta.
Kultaseni, mikä hätänä?
Luulin hänen vain tietävän, mutta se lukee tässä.
Mutta hän valitsi sen 2 000 kirjasta, jotka eivät ole suosikkejasi.
Hän valitsi sen, joka on.
Osaatko soittaa?
- Kunpa lopettaisit tuon. - Osaatko soittaa?
Sammakkoako? En, tarkoitus on ollut kyllä opetella.
Soitat kuitenkin jotain.
- Mistä niin päättelet? - Mitä soitat?
Arvaa.
- Onko tämä todellakin tarpeellista? - Penelope etsii Maxin soittimen.
Eikö jokaisen pitäisi löytää se itse?
Soitatko sinä edes?
- Selvä, se ei ole basso. - Eikö?
- Kokeile rumpuja. Soita niillä. - Selvä.
Sopii.
- Selvä, ei, ei. Ei enää rumpuja. - Eikö?
- Kyse ei ole rummuistakaan. - Selvä!
- Saksofoni! - Pilliäkö kokeilen?
Yks, kaks... Yks, kaks...
Riittää. Lopeta! Lopeta!
- Riittää jo. - Selvä.
Soita kitaralla. Kitaralla!
Kitaralla! Sen täytyy olla kitara.
Taidat soittaa hieman oudosti.
Selvän teki, lopettakaa!
Pyydän, lopettakaa!
Jopas nyt... Olipa se kamalaa.
Vilkuttakaa kaikki Penelopelle ja kumartakaa.
Tiedän. Te olitte mahtavia.
- Tulkaahan. Kiitos paljon kaikesta. - Odota. En lopettanut arvailua.
Älä viitsi, unohdetaan minut. Mitä sinä soitat?
Haluat siis olla... hortomaanikko?
Hortonomi. Työtä kasvien parissa.
Toki.
- Mikä siinä on hauskaa? - Ei, kasvit ovat hienoja.
Näen vain sinut ennemminkin poliisina.
Kuulustelupuolikin on niin hyvin hallussa.
Suu suppuun, sinun siirtosi.
Selvä.
- Tuota sinä et tahdo tehdä. - Miksen?
- Koska syön kuningattaresi. - Entä jos pyydän, ettet tee sitä?
Tekisin sen silti. Tavallaan kerjäät sitä.
Olutta siis... Et ole ikinä maistanut olutta?
- Olen maistanut olutta. - Hanaolutta?
- En hanasta. - Et siis koskaan ole maistanut olutta.
- Ei ratsusi voi tehdä noin. - Ratsuni?
- Hevonen. - Hyvä on.
Mitä jos lähtisimme Cloverdilly-pubiin saman tien?
Cloverdilly-pubiin?
Parasta olutta, parasta bluesia ja kaupungin parhaita pummeja.
Kiitos, ehkä myöhemmin.
Penelope, älä viitsi.
Joudut lähtemään ulos ennemmin tai myöhemmin.
Eikö niin?
Mitä oikein odotat?
Totta puhuakseni et menetä paljonkaan.
Todellako? Cloverdilly-pubi kuulostaa hauskalta.
Sitä lukuun ottamatta.
Ja katumarkkinat? Kuulin, että siellä myydään kaikkea siistiä.
Kaupustelijat ovat itsekin aika siistejä.
- Entä puisto? - Se on mahtava.
Olin siellä ennen joka viikonloppuna.
Istuskelin penkillä hölmöjä rakkauslauluja kirjoittaen. Ihmisiä katsellen.
Olit ennen? Etkö tee sitä enää?
En.
Mitä teet sen sijaan?
- Päihitän sinut shakissa. - Sanoinhan syöväni sen.
Sopii, koska näiden tyyppien huomatessa...
- Peli päättyy, kuningattaresi syödään. - Kuninkaanihan on yhä melko elossa.
Kuningattaren tultua syödyksi kuningas on hyödytön.
- Mistä se johtuu? - En tiedä.
Ehkä hän on liian masentunut taistellakseen. Hän todellakin rakasti kuningatarta.
Ymmärrän.
Kuningattareni omaasi vastaan. Shakkimatti.
Sinä voitit.
Mitä hän oikein tekee?
- Haaskaa kaiken filmini. - Hän tekee sen tarkoituksella.
- Hän tavoittelee myötäjäisiä. - Löytäisinpä minäkin sellaisen tytön.
- Älkää viitsikö. - Miksi muuten kestäisi näin kauan?
Minulle hän näyttäytyi heti.
Hän taisi pitää sinusta enemmän.
Miksi tyytyä 5 000 puntaan, kun voi saada kymmenen kertaa enemmän?
Taisit unohtaa. Olen nähnyt hänet.
- Hän on irvokas. - Vaienna hänet.
Ei-suudeltavan kamala. Painajaismaisen hirveä. Ällötys.
Kuuntelehan, liero. Tunnen kaltaisesi.
Pilalle hemmoteltu mammanpoika, jolla...
- Hän nuolaisi minua. - Edward.
- Mitä? - Älä nuole Maxia.
- Anteeksi. - Et voi syyttää meitä epäilyistämme.
- Etsikää sitten joku muu. - Anna sitten rahamme takaisin.
Se alkaa!
Nyt tiedän. Piano.
Soitat pianoa, panen pääni pantiksi siitä.
Hyvä on, muista tämä: "älä koskaan ryhdy kilpasille parempaasi vastaan."
Onko hänellä toinen takki?
Yksi ja kaksi ja yksi...
Olet päivänsäteiseni...
Ainoa päivänsäteiseni...
Teet minut onnelliseksi, kun aurinko ei paista... Ei.
Ei, se on alennettu H.
Alennettu H oikealla kädellä.
Ei, oikealla kädellä.
Vasen käsi pysyy paikallaan, ja oikea käsi soittaa.
- Huomaatko? - Huomaan. Se on parempi.
- Voi paska! - Olen hirviö.
Etkä ole. Penelope!
Vahdi Maxia.
- Kultaseni, älä... - Sanoinhan!
- Ei, sinä juoksit pois tällä kertaa. - Hän sanoi paska.
- Entä sitten? - Hän sanoi niin minullekin.
Sitten hän vain seisoi ja tuijotti. Kukaan ei ole tehnyt niin ennen.
Anna pojan sopeutua tilanteeseen. Aseta itsesi...
- Mitä sinä teet? Käskin vahtia Maxia! - Käskitkö? En kuullut.
- Kun sanoit: "vahdi Maxia"... - Tarkoitin sitä.
Et sanonut: "Wanda, vahdi Maxia."
- Käskin sinua. - Anteeksi, en kuullut.
- Äiti? - Älä huoli. Hän ei ole ehtinyt kauas.
- Saitko sen? - Sain.
- Tarvitsin sen kuvan! - Hän ei ole sitä, mitä Edward väitti.
Jätä hänet rauhaan.
Lemon?
- Kuka hän on? - Lukitse portti!
Älkää sulkeko porttia!
Tämä ei saa tapahtua.
Penelope, minun täytyy kertoa jotain.
- Älä kuuntele, hän on vakooja. - En... Olen.
Aivan, hän on vakooja. Hän työskentelee Lemonille.
- Miehelle, jonka takia sinut haudattiin. - Sanoit, että minut polttohaudattiin.
Sen myös. Toivottavasti palkkasi on hyvä, koska hyvästelit juuri omaisuuden.
Odota! Hän on yhä kaltaisesi. Hän voi yhä perua kirouksen.
Max. Tiedän, että kasvoni inhottavat sinua.
Enkä voisi edes unelmoida, että hyväksyisit sen.
- Ei, ei... - Mutta tässä en ole minä.
Oikea minäni on täällä sisällä odottamassa ulospääsyä.
Sinä voit saada sen aikaan. Kun kirous on peruttu, olen kuin muutkin.
Entä jollet ole? Entä jos kirous ei peruudukaan?
Entä jos kirousta ei voikaan perua?
Sitten tapan itseni. Lupaan tehdä sen.
Mene kanssani naimisiin, Max.
Mene kanssani naimisiin.
En voi.
Häivy.
- Minä... - Häivy!
Suunnitelma on tämä...
Tunsin tuhannet särkyvät sydämet.
Olemme käyneet tämän läpi ennenkin.
Penelope, voimme tehdä sen uudestaan.
En luovuta koskaan.
En koskaan, Penelope!
Tiesin koko sydämessäni hänen tarkoittavan sitä.
Olemme aina tienneet, ettei tässä ole mitään varmaa.
Ei pidä paikkaansa.
Olemme käyttäneet paljon aikaa valmistellen häntä muutosta varten, -
mutta emme ole koskaan valmistelleet häntä tähän.
Jospa meidän pitäisi lopettaa tämä parittaminen -
ja antaa hänelle koiranpentu.
- Kultaseni? Oletko se sinä, Penelope? - Olen, käyn vain lämmittämässä kaakaota.
Vai koiranpentu.
- Hyvä on. - Mitä voin sanoa?
Anteeksi, kun olet jumissa kanssani. Anteeksi, kun vedin sinut mukanani.
Tiedän vian olevan minussa. Minä olen Wilhern, tiedän sen.
Kirous on minun päälläni. Minä ole kirous. Minä se olen. Minä.
Kultaseni! Isäsikin taitaa tarvita kaakaota.
Selvä, äiti.
Minäkin itse asiassa voisin ottaa.
Penelope?
Penelope!
Hän on paennut.
- Mennään! - Luoja, hän tulee perääni.
- Edward, sinun on hillittävä itsesi. - Nopeasti!
- Mitä teet? - Tarvitsemme apua. Haluan ilmoittaa tyttäreni kadonneeksi.
- Oletko hullu? Mitä jos he löytävät hänet? - Voi luoja sentään, Jessica!
En voi pidättää enää. Tule. En voi jättää sinua yksin puhelimien kanssa.
Kultaseni, joskus olisin tarttunut tuollaiseen tarjoukseen, mutta nyt en voi.
- Äiti? - Pysykää linjalla, olkaa hyvä.
- Vastapuhelu Penelope... - Kyllä, otamme vastaan.
- Voitte puhua, olkaa hyvä. - Haloo?
Penelope, mitä oikein ajattelit? Onko joku nähnyt sinua vielä?
- Ei, äiti. - Hyvä. Missä olet? Tulemme hakemaan.
Soitin vain sanoakseni, että rakastan teitä. Hyvästi.
Penelope, älä...
Ainakin tiedämme hänen olevan kunnossa.
- Eikö sinun pitänyt käydä vessassa? - Ei, kultaseni. Sinun piti.
Voin antaa teille huoneen.
Hei.
- Saisinko huoneen, kiitos? - Eiköhän se järjesty.
- Huone kahdeksan on vapaa. - Kiitos.
- Ettekö halua sitä huonetta? - Kyllä haluan.
Voisitteko sitten tulla takaisin, jotta voin kirjata teidät sisään?
Kiitos. Ja kuinka ajattelitte maksaa huoneenne?
Kiitos, Jessica.
Tämä riitti minun osaltani. Uusi jakaja tulee tilalleni.
Sieraimet ovat suuremmat. Ne ovat enemmän sikamaiset.
Miehet, meidän on saatava tämä pakettiin.
Minulla on määräaika. Tämä on saatava painoon.
Kuin Mona Lisalla, vai?
- Aamulehtenne, rouva. - Kiitos, Jake.
Voi pyhä lehmä!
OLETKO NÄHNYT TÄTÄ SIKAA?
- Hitto, Edward. - Isä, he pitävät minua hulluna.
Ja miten tämä sinua auttaa?
Sanoit minulle... Ajattelin, että tämä todistaisi...
- Yritä muistaa, että olen poikasi. - Juuri sen yritän unohtaa.
Kiitos, rouva. Herrat.
Kuinka kaikki voivat tänä kauniina päivänä?
- Luulin sinun lähteneen kotiin. - Meninkin. Nukuin kahdeksan tuntia, -
tein lapsille aamiaista ja annoin vaimolle läksiäispusun.
Jakajanmerkistä päätellen sinä aloitat korottamisen.
Haluaisitko aloittaa?
- Oletko mukana vai et? - Hänellä on vielä merkkejä. Hän on mukana.
Ensimmäiseksi tarvitsen tuoreen valokuvan.
- Valokuvia ei ole. - Minkäänlaista?
Ei. Ne paloivat tulipalossa.
Selvä. Antakaa yksityiskohtainen kuvaus.
Ruskeat hiukset.
Ruskeat silmät.
Ainutlaatuisen miellyttävä persoonallisuus.
- Kuvitelkaa sika mielessänne. - Hän on siis lihava?
Ei oikeastaan. Jessica, ei muiden nähden.
- Etsivä tietää, etten tarkoittanut sitä. - Se ei pidä paikkaansa, rouva.
En sanonut mitään, mutta rekisteröin sen välittömästi.
- Hän ei ole siis oikeastaan lihava? - Onko tällä mitään merkitystä?
Menkää vain etsimään hänet! Tyttäremme on tuolla jossakin.
Eksyksissä ja peloissaan.
LISENSOITU SEKSILIIKE
Ette ole antaneet minulle mitään, mistä aloittaa. Ei valokuvia, ystävien nimiä, -
työpaikkoja, kantapaikkoja...
Hän on jotakuinkin tämän näköinen, ilman torahampaita.
- Franklin! - Haluatko löytää hänet vai et?
Ilman torahampaita...
Ne vetävät kieltämättä katseen puoleensa.
Jake, käsilaukkuni.
Unohtakaa koko asia. Kuinka paljon olemme velkaa?
Missä...
Kuka otti kukkaroni?
Kyse on tyttärestämme. Olkaa kiltti ja auttakaa meitä.
Hän yrittää sanoa, että antakaa se avain meille!
- Olen pahoillani, mutta... - Huone on rekisteröity minun nimelleni.
Se tarkoittaa siis, että minä olen täällä vieraana.
Menkää te edeltä. En ole torahampaiden ylin ystävä.
Ainakin tiedämme, ettei hän näe nälkää.
Ei mikä tahansa sika.
Sinun pitää lopettaa nyt.
Aivan.
- Penelope? - Kuka siellä on?
Se oli Penelope.
Myymässä omaa kuvaansa?
Miksi sitten suljit puhelimen, Edward? Mikä sinua vaivaa?
- Penelope? - Mistä tiesit, että se olen minä?
Onnekas arvaus. Sinulla on tarjolla jotain myytävää?
- Pitää paikkansa. - Saanko kysyä, miksi teet tämän?
Mitä väliä sillä on? Sinähän saat kummajaisen.
Kukaan ei ole puhunut mitään kummajaisesta.
- Haluatko sen vai et? - Kyllä haluan.
Kyllä haluan. Kiitos.
- Katso, mummo. Sika! - Sepä mukavaa.
Torahampaita?
Eihän tässä ole torahampaita.
Ehkä hän on vetänyt ne sisään.
Olen tässä miettinyt. Minä tiedän ja sinä tiedät. Ehkä muiden ei tarvitse tietää.
Lemon, puolet kaupungin asukkaista pitää minua hulluna.
Minun pitää osoittaa heille, etten ole.
Olen pahoillani. Minun on tehtävä se.
Hyvät naiset ja herrat, -
saanen esitellä: sikanaamainen tyttö.
Näettekö? En ole hullu.
Olenko hullu? Sinä siellä, olenko hullu? En ole hullu.
KATSOKAA SIKANAAMAISTA TYTTÖÄ
SE ON OLEMASSA
PENELOPE TULI ITSE JULKISUUTEEN MISSÄ HÄN ON?
ONKO MUITAKIN HÄNENLAISIAAN?
Et pilaillutkaan!
- Haluaisitko jotakin? - Saisinko hanaoluen, kiitos?
Totta kai. Saat tämän.
Tulossa on.
- Sinun pitäisi ottaa se kiinni. - Anteeksi.
Oletko nyt valmiina?
- Niin sitä pitää. - Kiitos.
Onko jotain vialla?
- Saisinko pillin? - Totta kai.
Ole hyvä.
Siinä on puolet siitä, mitä annoit minulle. Saat loput, kun olen valmis.
- Sovitaan, että olemme sujut. - Eikä sovita.
- Ei hänellä voi noin vain rahastaa. - Hän myi itse kuvansa minulle.
Ilmeisesti hän on tuolla jossain yksikseen, -
julistamassa itsenäisyyttään.
- Hei vaan, Jack. - Annie!
- Olet onnekas, päivän viimeinen toimitus. - Mitä kuuluu?
Haluatko todella tietää, vai kysytkö muuten vain?
- Kysyin muuten vain. - Ajelen Vespallani-
ja yksi äijä ilmestyy tyhjästä, törmää minuun ja minä lennän.
Makaan kadulla, ja hän seisoo siinä ja sanoo: "Olen pahoillani. En nähnyt."
Miten hän ei muka nähnyt minua? Vespassani on siivet.
Sinähän näet minut. Sinäkin näet?
- Mitä? - Kyllä.
Hänkin näkee minut.
Sinun pitää usuttaa Billy hänen kimppuunsa.
Nyt on liian myöhäistä. Allekirjoita tuohon.
- Billy muutti takaisin esikaupunkiin. - Niinkö? Sehän ikävää.
Emme oikein sopineetkaan toisillemme. Hän oli enemmän omakotitalo-tyyppiä.
Kuka muka voisi kuvitella minut omakotitalossa?
Paitsi tietysti joku hullu, ja minähän en enää hulluja tapaile.
Paitsi jos se on se oikea. Vai mitä?
- Eikö niin? - Niin.
En kuule sinua tuon huivin läpi.
Se tavallinen. Talo tarjoaa.
Kiitos, Jack. Olet paras.
Pakoiletko poliisia, vai menikö nenäleikkaus pieleen?
Meni todella pieleen.
Saanko kysyä, mitä sellainen leikkaus oikein maksaisi?
- Ei mitään. - Ilmainen?
Ajattelin ehkä jotain pientä leikkausta itsellenikin.
- Nenäleikkausko? - Ehkä enemmän jotain korvilleni.
Ne vähän höröttävät täältä päältä. En ole mikään Penelope, mutta...
Sinulla on kauniit korvat. Upeat. Ne ovat kauniit.
- Oletko humalassa? - Olen.
Hei, Jack, tuohan toinen kierros kaverilleni Huiville.
Tulee.
Mikä Vespa on?
Mikä Vespa...? Etkö ole koskaan ajanut Vespalla?
- Hei, Sam, pitkästä aikaa. - Kuka se onkaan palannut.
Oletko nähnyt kavereita missään?
He ovat kiertueella, kuulemma jonkun hyvän bändin lämppärinä.
- Ihanko totta? Sehän on hienoa. - Mikä sinut tänne toi?
Kunhan vain katselen.
Itse asiassa ehkä olisi taas aika aloittaa soittaminen.
Todellako? Onnea sitten.
- Älä viitsi, Sam. En olisi kysynyt, jos... - Pilailet. Kaikkien ohareiden jälkeen?
Saatoit minut typerään valoon.
Minä mokasin. Tiedän sen ja olen pahoillani.
En osannut arvostaa sitä hyvää, mikä minulla oli.
- Ja nyt muka voisit? - Nyt voin.
Sinulla on edelleen huivisi.
Hyppää kyytiin sitten.
Pitää jatkaa matkaa.
- Hei! Mozart! - Anteeksi, en tee tuota toiste.
Älä pelleile.
Koko kasvot voi uusia. Veljelleni kävi kerran niin, -
että hän ajoi polkupyörällään ja törmäsi pysäköityyn autoon.
Hän kauhistui nähdessään hampaitaan konepellillä, -
ja hänen kasvonsa vuosivat verta. Hän nousi takaisin pyörälleen ja meni elokuviin.
Helleborus orientalis. Ne ovat ihmeellisiä ja kukkivat talvisinkin.
- Sepä mahtavaa. - Ne vain pulpahtavat ilman kenenkään apua.
Entinen poikaystäväni oli juuri sellainen, jos ymmärrät mitä tarkoitan.
Tiedätkö, mitä tarkoitan?
Ihanko totta?
Et taida käydä paljon ulkona?
Meidän on puhuttava.
- Uusi postikortti. - En välitä. Mitä siinä sanotaan?
- Olin luistelemassa. - Lopeta. En välitä.
- Sirkus. - Tätä on kestänyt jo kuukausia.
- Eläintarha. - Kuinka hän voi tehdä näitä asioita kenenkään näkemättä?
Ei hän voikaan!
Kultaseni, mitä me voimme tehdä?
- Tuo on hänen huivinsa. Katso! - Penelope!
Ei! Hän meni tuonne!
Loistavaa. On sinun vuorosi maksaa.
Huijasin. Minä maksan.
Voi luoja!
- Tämä huivi on saatava pois. Hän ei voi hengittää. - Ei! Ei.
He eivät juoksekaan.
Ei! Penelope, ei! Käänny pois!
- Hän tulee. - Siinä hän on!
- Penelope, tänne! - Tännepäin, Penelope!
Onko totta, että sinut oli kahlehdittu kellariin?
Älkää yllyttäkö heitä.
- Onko sinulla muitakin sian osia? - Ei!
Haistatko noin suurella nenällä paremmin kuin me muut?
En tiedä, kerro sinä.
- Lainaatko vähän rahaa? Omani ovat lopussa. - En varmasti! Autoon siitä.
Äiti, he haluavat tietää, kahlehditko minut kellariin.
Kolmen viikon jälkeen osasin epäillä. Ei nenäoperaatio ikuisuuksia vie.
Emme tietenkään.
- Heipä hei, kultaseni. - Anna hänen mennä, kultaseni.
Penelope, haluaisitko sanoa ihmisille mitään?
- Hei. PENELOPE SANOO "HEI"
PORMESTARI: HEI, PENELOPE!
KAUPUNKI SYLEILEE PENELOPEA HUIVIMYYNTI KASVAA
BONJOUR! PENELOPE PUHUU RANSKAA
SIANSAKSA KIELLETTY KOULUISSA
PENELOPE ISTUTTAA PUUN
Herra Vanderman!
Yritittekö nostaa syytteen Penelopea vastaan? Sain lausuntonne poliisilta.
Ei kommentteja.
Anna minun hoitaa tämä. Se nainen, se olio, kuuluu häkkiin.
- Mikä törkimys. - Anteeksi.
- Oletko menettänyt järkesi? - Näit hänet, hän on täydellinen hirviö.
- Ihmiset rakastavat sitä tyttöä. - He eivät tunne häntä kuten minä.
Olemme julkinen osakeyhtiö. Me rakastamme sitä, mitä yleisö rakastaa. Onko selvä?
- Mitä siis ehdotat? - Sitä, että sinun on selvitettävä tämä.
- En tiedä, mitä odotat minulta. - Selvitä vain se!
- Penelope, olet minun joukkueessani. - Hyvä on, mutten ole kovinkaan hyvä.
Minähän sanoin, etten ole kovin hyvä.
- Hei. - Hei.
Sinä todellakin teit sen.
Näytät loistavalta ja oikein onnelliselta.
Kiitos.
Sinä innostit minua.
Se, kuinka lähdit noin vain yksinäsi.
- En ole... - Minun on mentävä.
Ihanaa, että löysin sinut. Sinun on tultava heti kotiin!
- Minulla on maailman ihanin yllätys. - Uskon, mutta minun pitäisi mennä takaisin.
- Penelope. - Mitä tämä tarkoittaa?
Pyydän anteeksi, että juoksin tunteitani pakoon.
Siitäkö syystä pakenit? Olin varma, että juoksit pakoon minua.
Vain tunteitani sinua kohtaan.
- Onko tämä pilaa? - Penelope, älä pakota häntä kerjäämään.
Katso noita kasvoja. Hän voi murtaa kirouksen.
- Äiti, asiat ovat nyt toisin. - Hän on ihastuksissaan.
Senkö vuoksi, että kaikki on julki sanomalehdissä?
- Ei, vaan koska minulla on ystäviä. - Eivät he ole ystäviä, vaan faneja.
"Sika puhuu kymmentä kieltä." "Katsokaa, sika osaa soittaa pianoa."
Olet niille ihmisille vain puhuva sika.
Edward haluaa naimisiin kanssasi.
Oletko valmis hylkäämään ainoan mahdollisuutesi?
Meidän ainoan mahdollisuutemme tavalliseen elämään.
Menetkö naimisiin kanssani, Penelope?
KIHLOISSA! EDWARD VANDERMAN NAI PENELOPEN.
- Hei, Lemon. - Niin?
Ajattelin, että voisit ehkä auttaa minua Max Campionin jutun kanssa.
Mistä on kyse?
Kirjoitan hänen köyhtymisestään ja sekoamisesta aseistettuun ryöstöön.
- Max Campion aseistetussa ryöstössä? - Niin. Sain juuri puhelun.
Hän on jo tunnustanut.
Mitä?
Nosta se.
- Oletko äitini lähettämä juristi? - On tapahtunut erehdys.
- Tulin tapaamaan Max Campionia. - Niin. Minä olen Max Campion.
- Etkä ole. - Olenpas.
Kuulen sinua, en ole kuuro. Minä olen Max Campion.
Mutta olet...
Entä se kaveri, jonka kanssa pelaat pokeria?
Pörröiset hiukset.
Keskikokoinen. Ei osaa lopettaa.
Hän on Johnny Martin. Häviäjäparka.
Kirjoita se ylös tuohon merirosvolehtiöösi.
Onko sinulla... Hei, älä!
Tuo oli ihanaa, eikö vain?
- Kyllä, ihanaa. - Meidän täytyy tehdä tämä toistekin.
Nyt kun olemme melkein perhettä, tämä on vasta alkua.
- Niin. Minä haen limusiinin. - Hyvä.
- Saisinko takkini? - Meillä oli tapana käydä teatterissa.
- Miksi lopetimme? - Varmaan siksi, että saimme ruman tyttären.
Se on totta. Luovuimme kaikesta, -
- koska saimme ruman tyttären. - Antakaahan kun autan teitä.
Kiitos.
- Se on tuolla. - Lähdetään.
- Mutta takkini! - Ostamme sinulle uuden.
Mitä sinä teet? Minne olemme menossa?
- Hei. - Max.
- Terve, Penelope. - Olimme juuri lähdössä.
- Millä tolalla asiat ovat, Edward? - Jatka kävelemistä.
Käsittääkseni homma meni hieman irvokkaaksi, jopa oksettavan rumaksi.
- Tunnetteko toisenne? - Totta puhuen kyllä.
- Yalesta, eikö vain? - Ei, se taisi olla Bedfordista, -
- tarkkaan ottaen Bedfordin pakettiautosta. - Lopeta!
- Etkö ole satuttanut Penelopea tarpeeksi? Vessaan, nyt. - Edward, minä...
- Jospa antaisit Edwardin hoitaa tämän? - Mutta äiti...
- Kuvotat minua! - Miksi?
Annan Penelopelle tismalleen mitä hän tahtoo.
En näe kenenkään muun jonottavan paikkaani.
Ellet sinä sitten. Jonotatko?
- Ei tässä siitä ole kyse. - Onhan!
Jos haluat kertoa hänelle, että ainut mies, joka on valmis sanomaan "tahdon", -
yökkäilee yhä ajatellessaan hänen suutelemistaan, -
siitä vain, mutta et sinä minua sillä satuta.
Vaan häntä.
Johnny Martin.
- Putkimiehen poika. - Kylläpä se vei kauan.
Sinä todella vedätit minua.
Taisit loppujen lopuksi tehdä Penelopelle palveluksen.
- Oletko nähnyt tämän? - Söpö pari.
- Niinpä. Penelope ja hirviö. - Molemmat saavat, mitä tahtovat.
Tiedän, mitä Edward saa, mutta entä Penelope?
Hän saa päivän, jota on odottanyt koko ikänsä.
Kirous murtuu.
- Uskotko todella siihen? - Etkö sinä?
- En. - Mitä olet jahdannut kaiken tämän ajan?
En tiedä. Korvausta loukatusta ylpeydestä ja puuttuvasta silmästä varmaan.
Kirousko? Älä nyt viitsi.
Kukapa tietää? Kun viettää tarpeeksi aikaa pokeripöydässä, -
- alkaa uskoa monenmoisiin asioihin. - Ehtisit vielä pysäyttää Edwardin.
Penelope haluaa Edwardin.
Jos kirouksen murtamiseksi tarvitsee vain mennä naimisiin, mikset sinä kelpaa?
- Unohdat, etten ole Max. - Entä sitten?
"Yksi heidän kaltaisistaan."
Hei! Täällä! Varasin sinulle paikan.
Hei, Annie, katsohan sinua.
- Häät ovat ihania, eikö vain? - Kyllä. Kunhan ne ovat jonkun muun.
- Jessica, meidän täytyy puhua. - Onko jotakin vialla?
Edward vaikuttaa mukavalta.
Äiti, taidan antaa ylen.
Pidä vain mielessä, että muutaman minuutin päästä kirous murtuu.
Ei ole mitään kirousta. Ainoa kirottu täällä olen minä.
- Ensinnäkin... - Menetit silmäsi aivan omaa syytäsi.
- Mitä haluat? - Vain pyytää anteeksi.
Et saa.
Mitä? Minulla on kiire häihin!
Saanko esitellä Johnny Martinin.
- Minähän kielsin hätiköimästä. - Tämä ei muuta mitään.
Kuinka voit sanoa noin? Edward ei ollut vain...
Kuten kerran sanoit, hän on meidän kaltaisemme.
Hyvä on. Entä Max, Johnny, vai mikä hänen nimensä onkaan?
- Mitä hänestä? - Eikö Penelopen kuuluisi tietää?
- Että hän valehteli kaikesta? - Että hän ei pysty murtamaan kirousta.
Miksi ihmeessä hänen pitäisi tietää siitä?
Etkö tajua? Ehkä Johnny kieltäytyi vain sen takia.
Emme tiedä sitä. Mutta jos se on totta, luojan kiitos hän teki oikean ratkaisun.
- Perhana, Jessica, en voi vain... - Anna olla.
Ei sillä, etten olisi iloinen hänen puolestaan. Olethan sinäkin iloinen?
- Jos hän on onnellinen, minäkin olen. - Aivan.
- Äiti, minusta tuntuu tyhmältä. - Et sinä näytä tyhmältä.
Sinä näytät...
Et näytä tyhmältä.
Tahdotko sinä, Edward Vanderman, ottaa Penelope Wilhernin aviovaimoksesi?
Pitää hänestä huolta niin hyvinä kuin huonoinakin päivinä, -
niin köyhyydessä kuin rikkaudessa, niin sairaana kuin terveenäkin, -
rakastaa ja kunnioittaa häntä, kunnes kuolema teidät erottaa?
Tahdon.
Tahdotko sinä, Penelope Wilhern, ottaa Edward Humphrey Vanderman kolmannen -
aviomieheksesi?
Pitää hänestä hyvää huolta niin hyvinä kuin huonoinakin päivinä, -
niin köyhyydessä kuin rikkaudessa, niin sairaana kuin terveenäkin -
ja rakastaa ja kunnioittaa häntä, -
kunnes kuolema teidät erottaa?
Penelope?
Tahdon...
- En. - Ei!
Älkää menkö minnekään! Hän on kunnossa!
Odota, Penelope! Pysähdy!
- Katso minua. - Minä katson. Mikä hätänä, kulta?
- Ei, katso kunnolla. - Minähän katson! En ymmärrä.
Mitä tarkoitat?
Olen pahoillani.
- Penelope, vielä ei ole liian myöhäistä. - Mene pois, äiti!
Kulta, mieti, mitä olet tekemässä. Olemme tehneet niin paljon tämän eteen.
- Mene pois jo! - Kulta, ole kiltti!
Uusi elämä on vain yhden sanan päässä.
- Aivan uusi sinä! - En halua uutta minää, äiti!
Kultapieni, älä!
Pidän itsestäni tällaisena.
Penelope?
PENELOPE EI ENÄÄ RÖHKI
PENELOPE KATOAA
MISSÄ HÄN ON?
Ei se kasva takaisin.
- Miksi luulet, että... - Minkäkin kaipaan sitä.
Sitten muistan, että sinä olet yhä sinä.
Voi, Penelope...
"Yksi teidän kaltaisenne." Tietysti oletin, että...
- Me kaikki oletimme, äiti. - Ei, rakas. Etkö ymmärrä?
Olisin voinut murtaa kirouksen vuosia sitten, jos olisin ollut parempi äiti -
- ja rakastanut sinua omanani. - Et tiennyt. Et voinut tietää.
Katsohan tuota.
Nyt kun kaulavaltimo on pois tieltä, pieni kohotus tuossa olisi paikallaan.
Mitä?
Olet sekaisin.
Onko väärin, että nuori nainen haluaa näyttää parhaimmaltaan?
Ei se ole väärin.
Mitä? Olen hänen äitinsä.
Tätä äidit ja tyttäret tekevät. He juttelevat kauneusasioista.
Äitiä kävi sääliksi sinä päivänä.
Minäkö tässä olen pahis?
Hän joutui käsittelemään niin monta muutosta kerralla.
Kaikki meni taas pieleen!
Minä olin pakkaamassa tavaroitani. Ja oltuaan perheen parissa 25 vuotta...
Jake, minne olet menossa? Jake, puhun sinulle. Jake?
Miksi kannat tuota laukkua? Jake! Älä ole töykeä!
Ole hyvä ja käänny ympäri, kun puhun sinulle. Satun olemaan...
Otahan rauhallisesti...
Mutta minun piti selvitä omista muutoksistani.
Vaikka kaipasinkin kasvoja, jotka olivat aiheuttaneet niin paljon harmia, -
maailma oli jatkanut eteenpäin.
Olin päättänyt löytää oman tieni -
ja kuunnella aina sydäntäni.
Katsokaa. Narsissini kukkii!
Minä löysin Helleborus Orientaliksen.
Ja omatuntoani.
Rakas Edward. Sanoit ensimmäisenä päivänä kirjastossa, -
että sinäkin olit tuntenut itsesi vangiksi suurimman osan elämästäsi.
Jälkikäteen ajatellen uskon, että puhuit sydämestäsi.
Pelkään tehneeni sinulle karhunpalveluksen.
Tiesin, että pakenisit. Halusin sitä, -
mutta jos olisin kuunnellut sinua, -
olisimme ehkä voineet auttaa toisiamme.
Olen pahoillani. Toivottavasti olet kunnossa. Ohessa sormuksesi.
Edward, isäsi haluaa tietää, mitä teet siellä.
Sitten tuli halloween.
Lähdemme 10 minuutin päästä, joten menkää pukemaan asunne.
Pukeutukaa ja muodostakaa jono ovelle mahdollisimman nopeasti.
Hei! Ei saa tapella.
- Minä saan olla kuka haluan! - Tytöt...
Mutta hän tiesi, että olisin Penelope.
No niin, tytöt. Menette ulos muun luokan kanssa.
Menkää jonoon. Liikettä. Valmistautukaa lähtöön. Töpinää.
Alice? Mikä hätänä, kulta?
Kaikki ovat Penelopeja, ja minä olen typerä pyykkikasa!
Minusta sinä olet piristävä.
Tule nyt, kulta. Pysy lähellä, niin selviämme tästä molemmat.
Karkki tai kepponen!
Heipä hei.
- Sinun pitää nähdä tämä, Jess. - Onko tässä liikaa?
Hei.
Sitten Wanda ei voinut pitää salaisuutta pidempään.
Sinä olet kaikkialla. Taidat varmaan seota?
- No niin. 357. - Se on tässä.
Odota. Mitä?
Hienoa nähdä entinen sinä.
- Hyvä on, mennään. - Selvä.
Selviät kyllä tästä. Oletko valmis?
Hei. Minä...
Hänen pitää päästä pissalle, onko sinulla vessaa? Minä menen ottamaan punssia.
Toki. Sopiihan se. Tule sisään.
Juhlat vaikuttavat hyviltä.
- Mikset ole juhlissa? - Minun pitää pakata.
Muutatko sinä?
Sain työpaikan muualta. Halusin päästä pois kaupungista.
Kauaksi väkijoukoista?
Pokeripöytien väkijoukoista.
- Oletko peluri? - Entinen. Välttelen kiusauksia.
Sehän on hyvä.
Hyvä sinulle.
Minulla oli kerran ystävä, joka piti pelaamisesta.
Ainakin kuulin niin.
- Hänen piti pysyä erossa... - Riisu naamarisi.
Mitä?
Olen pahoillani.
Olen törmännyt vanhaan tuttuun -
koko halloweenin ajan. Anteeksi. Se on naurettavaa.
Merkitsikö hän sinulle paljon?
Kyllä.
Kyllä merkitsi.
Mitä tapahtui?
En pystynyt antamaan hänelle sitä, mitä hän halusi.
Mitä hän sitten halusi?
Olla vapaa.
Paskiainen! Valehtelit minulle! Arvasin pianon, ja sinä sanoit...
- Olen pahoillani, Penelope. - Tiedän.
Ei. Minulla ei ole voimaa murtaa kirousta.
Ei se mitään. Minulla oli.
Minä tässä, Max.
Nimeni on Johnny.
Minä tiedän, Johnny. Minä olen yhä minä.
Siinä me olimme.
Elimme onnellisina siitä lähtien.
Ainakin tähän saakka.
En ymmärrä. Mitä se tarkoittaa?
- Mitä luulet, että se tarkoittaa? - Rikkaat ovat syvältä!
Kaikki on aina äidin syytä.
Olemmeko kaikki kirottuja?
Kyse ei ole kirouksen voimasta, vaan voimasta, jonka antaa kiroukselle.
- Mitä sanoit, rääpäle? - Ei hän ole rääpäle, ääliö.
- Kyllä on rääpäle! - Tuo ei ole kilttiä.
Hyvin sanottu, Billy.
Tuolla retkipöydällä tarjotaan purtavaa.
Sen jälkeen menemme tutkimaan ja katsotaan, mitä saatte kerättyä.
Pysykää yhdessä!